dziesmas Jāņa Zābera ieskaņojumos”.
Jānis Mediņš (1890 – 1966) savas 150 solodziesmas komponējis visa radošā mūža
laikā, tās bieži vien skan kā intīma dienasgrāmata, ar sirds asinīm rakstīta. Ja citos
savas daiļrades žanros Mediņš uzskatāms par novatoru – viņš ir arī pirmā latviešu
baleta Mīlas uzvara autors – tad solodziesmas novadā savās izjūtās komponists
lielākoties ir intīms liriķis, nereti skumju dziesminieks, kas iedvesmu rod Friča
Bārdas, Raiņa, Jāņa Akuratera un citu gara radinieku dzejā. Galvenā loma Mediņa
dziesmās allaž ir vijīgai, izteiksmīgai melodijai, klavieru pavadījumi reizēm ir ļoti
savdabīgi, tehniskā ziņā bagāti, pretendējot uz izteiksmes patstāvīgumu. Komponista
20. gadu pazīstamākās dziesmas Maigums un grēks (1921), Ir viens vakars (1923),
Tā ietu (1925) ir brīnišķīgas jūsmas, melodiskas saldmes pilnas, kamēr vairāk
latviskas atturības un harmoniska līdzsvara iekrāsojas jau desmit gadus vēlāk radītajā
dziesmā Glāsts (1932).